I tidigare avsni
Zola var vårt barn. Jag vill inte ha nåt annat barn.
- Du och jag har gjort slut. - Du bad mig vänta på dig.
Vad tusan hände?
Den där skruven tog jag ut ur din patient.
Du opererade och satte in skruvar. Hon kan dö.
Dr Altman opererar hjärtat nu.
- Vem ska operera mig? - Cristina.
Det är hennes handledares man.
Cristina behöver inte veta att det är Henry.
Meredith och Alex sitter fast på vägen.
Vi måste dra innan den exploderar.
Det är fel! Om hon får veta att jag dröjde lär hon aldrig förlåta mig.
Hennes man dog nyss i vår operations- sal. Hon lär aldrig förlåta nån av oss.
Offer i kollisioner tillhör de mest svårbehandlade.
De skadas inte bara av kollisionen, utan av allt efteråt.
De påverkas av centrifugalkraften.
De kastas ur fordon, slungas genom vindrutor...
Och alla organ stöter emot skelettet.
De skadas upprepade gånger.
Så man kan inte bedöma hur omfattande skadorna är.
Tills allting upphör.
Kan ni röra på er? Vi måste flytta er från vägen.
Älskling? Jessica, säg nånting!
Mamma? Vakna, mamma!
Vakna, mamma!
Hjälp oss!
Mamma och pappa är skadade och jag har trampat i blod!
- Vad heter du? - Lilly.
- Lugna dig och håll i barnet. - Jag kan inte!
Vill du hjälpa din familj? Ta barnet!
Krama den här. Ett, två, krama.
- Jag gör bara fel. - Nej då. Ett, två, krama!
- Räkna högt nu. - Ett, två, krama...
Sluta absolut inte krama. Ett, två, krama!
Jag är läkare. Hör ni mig?
Om tre-fyra timmar, tror jag. Vänta, här kommer doktorn.
Lauras mor undrar när de är klara.
Dr Altman opererar just nu.
Hörde du? Han sa att dr Altman... Nej, Altman.
Nej, det är hjärtat. - Kan ni tala med henne?
Dr Avery här. Hon är hjärtkirurg.
Nej, det är hjärtat. Vi kan inte bedöma det just nu.
Det är grymt! Mannen är död men hon vet inget.
- Hon opererar ett hjärta. - Vi måste göra rätt.
Det går inte, det är ett omöjligt beslut.
Man får se till patientens bästa, hon som är i livet.
- Teddy kommer att förstå. - Tror du det?
- Jag måste lägga förband nu. - Hur är det med mamma?
- Varför säger hon inget?! - Lilly!
- Hur är det? - Dåligt, jag måste intubera.
- Ska du inte lägga tryckförband? - Det finns hjärnvävnad på marken.
- Det är mormor! - Vi kan inget göra.
Tjejen har en glasbit i ögat. Medvetslös, låg puls.
Lilly. Titta på blinkern och bara räkna.
Ett, två, krama! Lilly!
- Och barnen? - Jag har just hjälpt flickorna.
Men Michael, då?
Finns det en unge till?
- Jädrar! Ingen puls. - Pappa!
- Lilly, fortsätt räkna! - Ett, två, krama!
Ett, två, krama...
- Michael? Michael? - Hjälp!
Jag ska ta pulsen. Den är lite svag. Jag ska försöka få loss benen.
Ett, två, krama...
- Det kommer en bil, Meredith! - Jäklar. - Känner du av benen?
- Spring! - Men han sitter fast!
Du hinner inte. - Räkna! - Meredith, gå bort från vägen!
- Kom igen! - Meredith!
- Nej, gå inte! - Du syns inte. Vad håller du på med?!
Stanna!
Det var som...
Det gick bra. Andas, bara.
Andas, bara. Hjälp oss nu.
Ett, två, krama...
Lågt tryck, takykardi. Det blir barnintensiven.
Kvinna, 13 år, intuberad på plats. Främmande föremål i ögat.
- Du blöder, det måste sys. - Nej då.
Ta traumarum 2. Vi behöver mycket operationspersonal.
- Dra fallet. - Pojke, låg under bil. Buksmärtor.
- Tryck: 100/80. Puls: 120. - Ska jag se om såret?
- Nej. Vad kan jag göra? - Gå till Bailey på 4:an.
- Hon ska ligga. Hon måste undersökas. - Dr Hunt. Vad kan jag göra?
Är Altman redan färdig?
Våra sökare pep, så jag kom hit.
Webber och Hunt, jag behöver hjälp här.
Gå in till Altman igen och säg att ni inte behövdes här.
- Jag behöver göra fler akutpass. - Kepner.
Altmans man dog på operation, men hon vet inget. Ring när hon avslutat.
- Vad sa ni...? - Kepner. Klarar ni det här?
- Ja. - Nej, det här går inte.
Gå till observationsrummet och titta på operationen där.
Hon var utan dropp i två timmar, vi hade ingen pump.
Lunginflammationen är nog värre. Vi får röntga igen.
- En utmärkt insats. Jag tar över nu. - Vadå? Nej!
Jo. Ni var med om en olycka. Ni måste undersöka er och vila.
- Jag tänker inte vila! - Jo, det ska ni.
Hej då!
- Dra fallet. - Krossat bäcken. Inre blödningar.
- Fri vätska i buken. Var blöder det? - Var ska vi titta?
- I buken. - I bäckenet.
- Abby ville tälta... - Jag heter dr Hunt. Ni ska opereras.
- Bäckenet måste fixeras. - Vi hinner inte.
Lilly ville fira födelsedagen med kompisar i stället och jag sa nej!
Jag tvingade henne att följa med.
Ni har inte skadat er familj. Det var inte er avsikt.
Det var inte ert fel.
Förlåt mig, men trots smärtstillande kommer det här att göra ont.
Nu tar vi honom till operation.
- Altman har larmat. - Hur har det gått?
Vi tar det här. Kom sen.
- Ni larmade. - Hon har mitralisklaffprolaps.
Suturen fastnade när vi avslutade bypass.
- Vad kan jag göra? - Säg var Cristina är. - Jäklar...
- Jag ska hämta en ST-läkare. - Nej, ingen ST-läkare! Yang.
- Jag behöver nån som jobbar som jag. - Hon är helt utmattad.
Hon får blaska vatten i ansiktet. Hon fixar det.
- Tvättpinne! - Jädrar...
Det här måste spolas.
- Ansiktslaceration? - Nej, nåt värre.
- Det behövs en näthinnekirurg. - Lexie ringer runt.
- Parker svarar inte, Waldman dröjer. - Ring Jassy.
Jag vet nån som slår Jassy med hästlängder.
- Hej, älskling! - Din flickvän?
- Hon är jättebra. - Hennes resa hit tar 45 minuter.
Nej, hon är hemma hos mig. - Vill du operera med mig och Derek?
- Det gör jätteont i magen! - Smärtlindringen tar snart, Michael.
Han har brädhård buk.
- Fri vätska där till höger. - Eventuell leverskada. Vi får ta CT.
- Nej, fortsätt! Det är min mamma! - Ligg stilla, Michael.
Ni måste fortsätta!
- Hon såg mormodern dö nyss. - Gå.
- Dra diagnos och åtgärder. - Hjärtstopp i 30 minuter.
- Hon har fått lidokain och amiodaron. - Dottern tittar på. Försök igen.
Undan!
Ge en dos adrenalin till. - Ladda igen.
- Dr Grey. - Jäklar...
- Ladda igen! - Undan!
Jävlar! Kom igen nu...
Tidpunkt för dödsfallet: 02.27.
- Vi ska sätta en gastrostomi. - Vad gör ni?
- Vi måste åtgärda buken. - Ni har inte fallet, Karev.
Jag har varit med babyn sen i går. Vi var nära att dö båda två.
Jag har inte genomlevt ett rent helvete för att ge upp!
- Ta det lugnt. Det är ingen brådska. - Jag vet. - Sug.
- Stanna, Cristina... - Nej, sa jag.
- Jag vet att du är trött... - Jag ska inte operera nu!
- Hon begärde att du ska komma. - Begärde hon det?
Herregud, du har inte berättat det för henne!
Nej, jag tänker inte...!
Om patienten dör under ingreppet, så är allt meningslöst.
Det måste vara värt nåt. Att rädda ett liv är värt nåt.
Jag klarar det inte. Jag klarar inte av det!
Du har inget val.
Hon väntar på dig. Gå nu.
- Är din tjej erfaren traumakirurg? - Ja, hon brukar dra fall.
Så jag ska lita på kärlekskutter. Om hon inte fixar det, åker hon ut.
Du tror inte att min sängkamrat kan vara smart.
- Det är inte sant. - Jo.
Din exfru är genial och hon låg med mig. Inget illa ment.
Dr Canner. Tack, ni kom snabbt.
"Bollproffset" här drog fallet.
- Förlåt för att jag träffade er... - Ingen fara. Bröstet återhämtade sig.
- Det kan jag intyga. - Det räcker, Mark.
- Glasskärvan har penetrerat ögat. - Då mister hon ögat.
Ja. Men om vi frilägger temporalt och utför dekompression kan ögat räddas.
- Men då ökar risken för blödning. - Ja.
Men jag kan kolla kärlen först och enukleera ögat.
Då tror jag att ögat kan räddas. Men det är ert beslut.
- Då räddar vi ögat. - Javisst.
Lilly. Det var verkligen sorgligt att din mamma dog.
Din pappa och syster opereras nu.
Och vi ska snart operera din bror för en leverskada.
Vet du om nån i familjen tar nån medicin?
- Jag vet inte. - Är nån allergisk?
- Eller har nån opererats tidigare? - Jag tror inte det.
Minns du i fall dina föräldrar sagt
nåt om livsuppehållande åtgärder?
Jag vet att det är en svår fråga, men allt du minns hjälper oss.
Nej, vi brukar inte prata om sånt. Bara om vanliga saker.
Jag vet inte.
Kan vi ringa till nån? Vem tar hand om er när era föräldrar är bortresta?
Min mormor. Men hon är ju död nu.
- Blödningen är stoppad. - Dr Canner. - Mikroskopet, tack.
Kompress.
Spekulum. Saltlösning.
- Dr Shepherd. - Suturtråd.
- Jäklar! - Gick skärvan in djupare?
Ni måste ha skadat arteria ophthalmica.
- Jag tar över. - Nej, jag håller ju på med ögat.
- Canner! - Vänta...
- Där, ett benfragment. - Tack. Jag lär behöva det.
Det ska ju blöda lite. Men det blir väl inga fler överraskningar?
- Okej, nu börjar det roliga. - Peang.
Då så...
Det ser ut som en leverlaceration av grad IV.
- Tänker ni lägga en lambå, Grey? - Ja, definitivt.
Jag beklagar att en av era försökspatienter dog.
- Han dog ju av von Hippel-Lindau. - Jag menade inte...
Nu tänker vi på de patienter som lever, inte de döda. Okej?
- Vad gjorde ni? - Hög temp!
- Vad är problemet? - Ökad puls. Han är brännhet.
Jag gav inget suxameton, däremot sevofluran.
- Is! - Nej, det är min patient!
Hämta is nu! - Han kommer att få flerorgansvikt.
Hämta kylfiltar. - Sänk termostaten så mycket det går.
Herregud, han har malign hypertermi. Var är isen?!
- Dra fallet. - Hon har mitralisklaffprolaps.
Jag påbörjade bypass igen och kylde ner henne. Jag behöver hjälp. Och...
Tack, för din insats med Henry.
Förlåt att vi ljög, men du var den enda jag trodde skulle klara det.
- Fattar du? - Ja.
Är du inte arg på mig, då?
- Nej. Nej då. - Bra, då så. Gå och tvätta dig.
- Sätt på mig en rock. - Och Altman?
- Hur går det med patienten? - Bra, jag bad ju Cristina gå dit.
Bad du Yang hjälpa Teddy med min patient?!
Det är faktiskt ditt fel att vi har fått problem nu.
Så du har ingen rätt att lägga skulden på nån annan just nu.
- Beskriv läget. - Mitralisklaffen syns inte alls bra.
- Kan vi frilägga övre lungvenen? - Ja, det gör vi. - Sax.
- Vad gör hon där? - Hur sa?
Kepner. Hon sitter och lurar där uppe.
- Vi fick ju in flera traumafall. - Ja, jag vet inte...
Hann du göra en postoperativ koll på Henry innan du kom hit?
- Ingen ville väl ha henne. - Vem då?
Kepner. Det är nog för att hon har så gäll röst.
"Ladda 200 Joule! Undan!"
Man är ju tillräckligt stressad ändå.
- Du är hemsk. - "Ge lidokain!"
- Har jag fel? Du håller ju med. - Du är hemsk. Sluta nu.
- Hur går det för dem? - De opererar klaffen fortfarande.
- Och så driver de med mig. - Vadå?
Cristina vill inte prata om Henry, så hon driver med mig.
- Jag stänger av högtalaren. - Nej.
Jag måste höra vad som pågår. Det gör inget. Jag tål det.
- Vi ser fortfarande inget. - Det är oväntat mycket fibrös vävnad.
Risken för bristning är för stor, så vi kan inte göra det.
Okej. Nu måste jag göra rätt.
- Vi får operera ex vivo. - Och ta ut hjärtat...?
Kom igen, Yang.
Vi ska reparera en hjärtklaff ex vivo.
Det borde stå på din önskelista. Vill du vara med?
- Javisst. - Bra.
Vi börjar med explantation av hjärtat.
Och så ska vi ha musik. Du får välja.
- Hämta en till kylfilt. - Vi upprepar packning av levern.
Ge dantrolen som muskelavslappnande och lidokain för hjärtat.
- Och nu kan vi bara vänta. - Ja, och det kan ta ett tag.
Dr Warren. Benägenhet för malign hypertermi är väl ärftlig?
- Varna dem. - Jag rusar!
- Hur går det för henne? - Hon är kaxig, men hon fixar det.
Nej, jag menar Abby. Se upp, för brodern tålde inte medicineringen.
- Meredith. Du behöver sys. - Ja, sen. - Informera dem.
Bäckenet är fortfarande instabilt. - Fler torkdukar.
Vår patient reagerade på suxameton och inhalator.
- Jäklar, hematomet växer! - Ge mig fler torkdukar!
- Kolla temperaturen. - Ja, vi ska. - Kärlklämma.
- En till. - Vi gör en packning.
Slagrytmen sänks och temperaturen regleras.
Man brukar inse att det är malign hypertermi alldeles för sent.
Du räddade nog livet på honom.
- Du skulle slippa fler döda. - Gjorde du det för min skull?
Ja. Jag hade inte sagt nåt om det varit en annan läkare.
- Det är iskallt här inne. - Hoppa, då blir du varm.
Jag ska operera levern, då blir jag varmare.
Vi måste snitta igen. Jag glömde göra en anastomos.
- Hörde ni? Jag glömde! - Vänta nu. Ni gjorde anastomosen.
Jag såg på, ni använde dubbeltekniken. Minns ni?
Sätt er ner.
Ni är utmattad och troligen chockad fortfarande.
- Tänker ni vila på riktigt nu? - Ja, men...
Nej, säg inte emot, Karev. Ta ett djupt andetag.
Jättefint. Skickligt utfört.
Nu förebereder vi återinsättningen. Du lär tro att jag är knäpp -
- men på läkarlinjen gjorde vi nåt för att inte somna.
Och vi har opererat så länge och vi måste vara pigga.
- Jag är ganska pigg. - Ropa nu!
Kom igen, ropa!
Det där duger inte. En gång till!
Hur går det? Vad tusan pysslar de med?
Jag tror att de har roligt.
Du måste överleva, vi behöver dig nu.
Om du hör mig, förlåt att jag var så jobbig. Jag ska skärpa mig.
Vakna snälla du, så ska jag vara snällare.
Jag ska hjälpa Michael med läxorna och sitta barnvakt gratis.
Snälla pappa, öppna ögonen...
Lilly. Din bror har opererats nu.
Han mår bra, och det gör din syster också.
Kan ni se till att ingen annan berättar om mamma?
- Jag vill berätta det själv. - Javisst.
Hjärtstopp!
Ge 1 ml adrenalin, 1 ml atropin!
- Ladda 200 Joule! - Jag laddar. Klart.
Undan!
De är nästan klara. De fick ta ut hjärtat för att operera klaffen -
- men operationen gick bra. De sätter in hjärtat nu. Allt är bra.
"Bra"? Min fru ligger sönderplockad och det tycker ni är bra?
- Hur kan ni?! - Förlåt...
- Pappa? - Jag är här. Du kan somna om.
Aj! Barnkirurger ska vara försiktiga.
- Du ser hemsk ut, du borde åka hem. - Jag? Du luktar illa, åk hem själv.
- Hur är det med babyn? - Jättebra, faktiskt.
- De andra ungarna, då? - Äldsta dottern såg mamman dö.
Nu får pappan hjärtstopp hela tiden, så hon vakar där.
Pappa? Pappa! Snälla pappa!
Du måste gå ut, Lilly.
- Ladda 300 Joule. - Jag laddar. Klart.
- Vad gäller det? - Han får upprepade hjärtstopp.
Gå ut, Lilly. - Hon får inte se det en gång till.
- Nej, jag går inte. - Lilly!
- Sluta, jag har rätt att vara här! - Ladda en gång till! - Undan!
Kom igen...
- Det var sista suturen. - Då var jag färdig.
Skickligt, dr Canner.
- Förstör ni mitt jobb om ni avslutar? - Det vet man aldrig...
- Kom dr Grey, jag vill prata lite. - Med mig? Varför då?
- Javisst, menar jag. - Lugn, jag ska inte kasta nåt på er.
Det gäller postoperativa åtgärder.
Ögat ska vara täckt jämt. Hon får se på tv, men inte läsa på tre dagar.
Oj... Tack och lov att det är över! Verkade jag nervös? Var ärlig nu.
- Nej då, inte alls. - Shepherd är en framstående kirurg.
Och han är Marks bästa vän. Och jag tänkte bara på löparlaget i skolan.
Tränaren sa: "Titta inte bakåt. För då verkar du svag och lättbesegrad."
Det var det enda jag tänkte på. Att inte titta bakåt.
- Det gjorde ni inte. - Tack.
Tack, dr Grey.
Jäklar också... Nu gillar jag henne.
Det var fjärde gången ni återupplivade honom i dag.
Hans kropp har fått utstå mycket.
- Vad är slangarna till för? - Vätska ansamlas i kroppen.
- Och den går ut genom slangarna. - Och vad är det som låter?
Det är respiratorn som sköter andningen.
Kommer han att vakna? Var ärlig, jag klarar det.
- Det kan vi inte veta. - Vad vet ni?
Jag vet att vi inte har kunnat stänga av respiratorn.
Och jag vet att varje återupplivning är en stor påfrestning för kroppen.
Och att det tar allt längre tid varje gång vi försöker.
- Och han har höga njurvärden. - Vad betyder det?
Det betyder att allt fler organ börjar svikta.
Ni frågade mig om mina föräldrar hade pratat om livsuppehållande åtgärder.
- Är det här såna åtgärder? - Ja.
Jag tycker att ni borde sluta.
Det är inte så enkelt. Och det är inte du som ska avgöra.
- Du är hans barn... - Nej, inte nu längre.
Jag fyllde 18 för fyra timmar sen. Jag fyller år i dag.
Och i sex timmar har jag sett hur pappa plågats.
Jag är äldst i familjen nu, så det är min uppgift.
Om ni stänger av alla apparater och han överlever, må så vara.
Men om han inte gör det, så får han i alla fall dö i frid.
Ni måste sluta. Snälla ni.
- Dags att sy igen. Kan du göra det? - Kepner får göra det.
- Kan ni sy igen, Kepner? - Ja, men...
Sy igen, Kepner!
- Cristina... - Kan vi talas vid enskilt?
Vad är det? Är allt som det ska?
När din man skulle opereras trodde vi att bronkoskop och laser räckte.
- Men han blödde så vi fick snitta. - Nej, Owen sa...
När vi opererade såg vi att tumören hade förstört lungartären.
Dr Webber och jag satte in alla tänkbara åtgärder...
- Nej, nej... - Alla tänkbara åtgärder sattes in...
- Nej. - Han överlevde inte. Jag är ledsen.
Säger du...?
- Säger du... att han är död? - Ja.
- Säg det. - Teddy...
Man ska tala klarspråk med anhöriga. Det är det första man lär sig.
Jag har inte tänkt på det förut, men nu fattar jag.
Cristina.
Jag vill... Jag vill att du ska säga det.
Henry är död.
Tack.
Var är Teddy?
Jag vet inte.
- Har du berättat det för henne? - Ja, det är klart.
- Jag borde ha sagt det. - Det kvittar väl! Jag berättade det.
För du fick mig att stå och prata och skämta med henne. I timmar!
- Förlåt, men jag var tvungen... - Jag vet. Jag vill inte... höra på.
Och det lär inte hon heller vilja.
Kan jag få journalen?
Ge mig journalen nu!
Tack. Gå.
Du ska få vara ifred.
Vad kommer att hända nu?
Hjärtat kommer att slå saktare.
Då kommer larmet att tjuta, men jag kan stänga av det.
Och sen kommer han att andas allt saktare.
Sen kommer organen att lägga av, för de behöver syre för att fungera.
När han varken andas eller har nån puls, så är han död.
- Händer det nu? - Ja, vännen.
Jag går ut och väntar.
Nej. Vänta här, är du snäll.
- Jag borde ta konsekvenserna. - Ja.
Då går jag och pratar med honom.
Så här är det. Jag får ta det här.
Ja, ni gjorde fel och borde må dåligt men jag handleder er.
Så jag är ansvarig för mina operationer och ni har ryggen fri.
- Jag vill inte det. - Nej, men så blir det.
Ni är fortfarande ung och oerfaren och förhoppningsvis lär ni er nåt.
Ni lär dubbelkolla allt ni gör, för annars får ni det som jag.
Jag får möta anhöriga som hatar mig lika mycket som jag hatar mig själv.
- Dr Torres. Jag måste prata med er. - Jag vet.
- Jag vill prata med er också. - Ja. Ni är skyldig mig en förklaring.
En riktig förklaring!
Det som hände med Laura är helt oacceptabelt.
Jag var ohövlig mot dig förut när du pratade om Henry.
Jag är van. Det är liksom din stil.
När nåt jobbigt händer dig, så blir du sur. Du behöver vara ifred.
Det är därför jag sitter här vid ett annat bord. Jag låter dig vara ifred.
Det var inte bara en patient som dog i dag, utan en vän.
Jag beklagar.
Jag skulle inte ha nåt emot... att slippa vara ifred så mycket.
Hon var bra. Sabba inte det här nu. Du borde behålla henne.
Jag finns här om ni behöver mig.
Man kan inte förbereda sig för plötsliga kollisioner.
Man kan inte stålsätta sig, man drabbas bara helt oväntat.
Och plötsligt är allt välbekant förändrat.
För alltid.
- Vad är det? - Vi har ingen mat.
- Jag har beställt pizza. - Till frukost?
Jag har varit vaken i 39 timmar, så det är en jättesen middag.
- Osten är gammal. - Jag kan svälta ihjäl.
Ät inte den där gamla osten. Sätt dig här i stället.
- Jag kan salta din näsa och äta dig. - Pizzan kommer snart.
Vi kommer att ha det bra.
- Bara vi två. Om du vill det. - Jag älskar dig.
Pizzan!
Börja inte äta på pizzan direkt.
- Meredith? - Derek.
- Är inte det här vårt barn? - Jo.
Jo, det är det!
Hon är er.
Kom, vännen!